MAGIC BOX uvádí
ZÍTRA NEHRAJEME!
Poklidná noc ve městě, které umí střežit svá tajemství,
ale jeden člověk stále hledá odpověď na věčné životní otázky.
To jsem já, tedy býval jsem.
Byl deštivý sobotní večer v St. Paul. Dojedl jsem sendvič,
zajedl ho fazolemi a odebral se přes ulici do práce.
Jsem soukromý detektiv. Jmenuji se Guy Noir.
Ale před šesti lety jsem se přechodně zaměstnal
jako ostraha v rozhlasové show ''Společník z drsného kraje''
z důvodu nesolventnosti zaviněné úbytkem ztracených dědiček
a mrtvých magnátů nalezených v soláriu se sakem od rtěnky.
Zkrátka a dobře, byl jsem švorc.
Ta show se vysílala ze starého divadla Fitzgerald
někdy od dob, kdy Ježíš chodil do třetí třídy,
a přesto přitáhla každou sobotu večer pár stovek posluchačů.
Byl to živý rozhlasový kabaret, jaký zanikl před padesáti lety,
jenže jim to někdo zapomněl říct. Do dnešního večera.
Stanici koupila jedna velká společnost z Texasu
a do St. Paul mířil jejich člověk, nějaký Cruett,
aby divadlo uzavřel a předělal na parkoviště.
Spadla opona a všichni to věděli, jen to nikdo nevyslovil.
Byli ze Středozápadu. Věřili, že když hrozbu ignorujete, tak ji zaženete.
Já tenhle přístup nesdílím, ale taky nejsem odsud.
Drž se stranou a měj oči otevřené, to je moje krédo.
Byl to můj poslední večer v lukrativním zaměstnání
a měl jsem pocit, že to může být zajímavé.
Měl jsem krám v Chicagu...
-Jdu roznést ty sendviče. -Běž, dokud to jde.
Měl jsem krám v Chicagu, ale už v něm nedělám.
Vešla kůže, pleť jak bílá růže, ptám se, co za přání má.
Chtěla whisky, já olíz jí pysky, a tak už tam nedělám.
Molly!
-To jsem se lekl! -Promiň.
Kde mám tužku? Musím ti ukázat změny. Dával jsem ji sem.
-Kde byla naposledy? -Před chvilkou jsem ji měl tady.
Vypíchneš mi oko! Šoupněte to dál!
Moje žena zbledne závistí.
-Ještě. -Myslíš, že přijde? -Přitul se ke mně.
Guyi, pošli někoho ke vchodu s tričkama. Po 20 dolarech.
-Zařídím to. -Pěkná kravata, Guyi!
-Sestry Johnsonovy, zase pozdě! -Ahoj, Ale. -Mě z vás šlehne!
Změny? Co je špatnýho na starým scénáři?
-Rhonda je tady! -Co to je? Rhondo!
Ty hraješ tu honolulskou mámu, co tančila v růžovým pyžamu,
když odplouvala z Oahu Oahu Oahu?
-To je písnička Carter Family. -Co?
Rodina Carterova. Něco jako my, jenže slavnější.
-Jak dlouho už to děláš? -Jak dlouho si oblíkám kalhoty?
Jak dlouho děláš v rozhlase?
Nevím. Něco přes třicet let.
Začalo to při Dnech Marka Twaina na Mississippi.
Hrál jsem Hucka Finna. Převážel jsem lidi na voru přes řeku
a vpluli jsme do brázdy za parníkem.
-Pane Keillore, musíte na scénu. -Hned!
To je o tom chlapovi, jak ho loď táhla na draku s trenkama dole?
Ne, ta o převoznickým člunu.
Naše divadýlko! Sbohem, divadlo! Sbohem, verando!
Sbohem, milej Guyi! Co udělají s tímhle barákem?
Asi to má něco společného s tím kontejnerem, co včera přistavili.
-Vzala jsem ti ty pěkný šaty. -Víš, že se mi nelíbí.
-Zkus si je. Chci tě vidět. -Jsou hnusný. Takový vyblitý.
Pardon.
Na tom voru byl taky starej Soderberg a zahučel do řeky.
Tak jsem pro něj skočil, protože neuměl plavat, a vytáhl jsem ho.
-Zachránils mu život. -Ne, byla tam mělčina.
Ale to on nemohl vědět, protože jsem ho táhl za kotníky.
Ráda vás vidím. Hned jsem u vás.
-Počkej! Kde mám tašku? -Tady je. Vzala jsem ji sem.
-Kam koukáš? -Vždyť je tady, Yolando!
Teda, já jsem nějak naměkko.
-Vedro! -Vidíš? Ještě je čas.
-Takže tě zaměstnal v rozhlase. -Jeho brácha. -Art Soderberg.
-Art Soderberg tě zaměstnal. -Byl to ranní program, ne?
-''Dobré ráno'' s Wilmerem Scottem. -My dělali v televizi ''Ráno na ranči''.
Hlavně kreslený filmy pro děti.
Tohle šlo od pěti a hráli tam gospely.
Duchovní show. Uváděl to Wilmer Scott.
-Nebyl to ten slavnej letec? -Ne.
Jo. Jako první přeletěl sám Mississippi po celý dýlce.
-To byl jeho brácha Wilbur. -Jo, Wilbur.
Letěl z New Orleansu přes Memphis až k jezeru Itasca v Minnesotě.
Tam chtěl vypálit z okna signální raketu, ale bylo zavřený.
První civilní pilot, kterej sestřelil sám sebe.
To byl Wilbur. Já mluvím o Wilmeru Scottovi.
Zřítil se do jezera v okamžiku triumfu.
-Wilmer. Ten to uváděl. -To bylo ''Dobré ráno''.
-Pane Kelliore, Al je na mrtvici. -Hned jsem tam.
Jak stíhal lítání a rádio zároveň?
Ty myslíš Wilbura Scotta. Ten byl mrtvej.
Za časů Wandy a Connie s námi vystupoval pes. Zpíval.
My zpívaly a on vyl.
To byl pes! Pořád na něj myslím.
-Pořád na Rustyho vzpomínám. -Jo?
Pověz tetě Gladys, pověz tetě Gladys,
že náš pes dodejchal.
Jmenoval se Rusty, starej hnědej Rusty,
ten starej hnědej Rusty leh si a už nevstal.
A teď ten pes!
Nevím, jestli jsme ladily my s ním nebo on s námi.
Za veverkama běhal, za veverkama běhal
a potom jednu sežral a hned se rozstonal.
Musela být stará, musela být stará,
leh si a už nevstal.
Proboha!
Už to na mě jde! Už budu rodit!
Děťátko se klube ven! Na tuhle špinavou podlahu!
Neboj se.
-Dělám si srandu. -Podfukářko! Odveďte ji!
-Volala jsem sanitku! -Jinak by mě vůbec nevnímali.
Wilmer Scott. To byl ten, co hypnotizoval kuřata.
-Zvládnul i čtyři za sebou. -Kdo byl Wilmer Scott?
Uváděl ''Dobré ráno''.
-Tam začínal GK? -Jo. -Hypnotizoval kuřata v rádiu?
Kuřata měl v týhle show, ne v ''Dobrém ránu''.
Pamatuješ, jak hypnotizoval ty kuřata?
-Čínský kuřata. -Myslím, že kung-pao.
-Piscacadawadaquoddymoggin. -Co?
-Sponzor ''Dobrého rána''. -Jakže?
Dělá se z bizoní trávy, sassafrasu a obilného lihu.
-Jak to je? -Piscacadawadaquoddymoggin.
-Ne, Piscacadawadaquoddymoggin. -To jsem říkal. -Jak byl ten jingle?
Piscacadawadaquoddymoggin, recept, co tě vyléčí!
-Jdi už! -Wilmer si to lil do kafe.
Každý ráno v pět. Pak přestal pít a ztratil o rádio zájem.
-Pozor na poklopec. -Dostal trému. -Jak přestal pít?
-Normálně. Pak pěstoval kuřata. -Jsme ve vysílání!
Kuřata pro show. Čínský kuřata.
Slyším starý piáno dole z ulice.
Tebe vyhlížím, voní borovice.
A pak tvář důvěrně známou spatřím ve dveřích,
je sobota a jazzband hraje,
lásko, co víc můžem chtít?
Je sobota večer a já vás vítám u živého vysílání show
''Společník z drsného kraje'' na vaší staré známé stanici WLT.
Noire! Kde jste?
-Byl jsem u sester Johnsonových. -Nemáte hlídat u dveří?
-Bojíte se něčeho? -Volala nějaká bláznivá ženská.
-Není zas tak bláznivá. -Jak to víte?
-Odpoledne se tu zastavila. -Jak vypadala? Máte popis?
Mám.
Byla krásná.
Její vlasy měl Bůh na mysli, když řekl: Budiž...
-Kštice. -Jo. Kštice.
Věnovala mi tak sladký úsměv, že by se dal mazat na lívance.
Baloňák měla tak bílý,
že by se ho déšť styděl smočit.
Její sukně byla tak těsná, že šlo přečíst cedulku na kalhotkách.
Stálo tam: ''Perte ve vlažné vodě a jemně odstřeďte.''
To si vymýšlíte.
Na tričku měla čtyři prezidenty, a že jim to seklo!
Zvlášť Jeffersonovi a Lincolnovi. Trochu nafouklí, ale šťastní.
Byla to čest dýchat vzduch, který před chvilkou vydechla,
nasávat stejnou atmosféru jako ona.
-Co chtěla? Říkala něco? -Kdo? -Ta ženská.
Hledala presbyteriánský kostel.
A já blbec jí popsal cestu. Zmizela z mého života
stejně rychle a dráždivě, jako do něj vstoupila.
Přejedl se vám váš oblíbený slaneček?
Ztratil to, co dává naložené rybě ten správný šmak?
Pak je na čase ochutnat slanečka značky Jens Jenson,
upraveného podle tradičního norského receptu.
Nešlo by to ztišit?
Víš, co udělám? Obarvím si vlasy na blond do růžova.
Měla jsem to už dávno udělat.
Měla jsem se trhnout a jet do Chicaga, když máma umřela.
Jak to jednou odložíš, tak už se k tomu málokdy vrátíš.
-Co to píšeš? -Básničku.
Básničku? O čem?
-O sebevraždě. -No nazdar!
-Znáš mou životní filozofii? -Znám, tak o ní nemluv.
Děkuj za všechno, co tě potká, protože tě to přivedlo až sem.
A kdyby sis to všechno neprotrpěla, nebyla bys teď tam, kde jsi.
-Zklamání nikam nevede. -Zlatá slova!
Jedny dveře se zavřou a jiné otevřou.
Všechno je jen krůček na cestě, která tě dovede někam dál.
-Já snad padnu na kolena! -Takhle to vidím.
-Přečti mi kousek tý básničky. -Ještě není hotová.
Tak jo.
''Monolog pro smutnou kytaru.''
Smrt je tak snadná jako skočit do nesmírné modři vzduchu
a zamávat Bohu na pozdrav.
Bůh je láska, ale to neznamená, že všeho nechá a chytí tě.
Takže až nasadíš hadici na výfuk, nečekej, že se vzbudíš
a dostaneš k snídani toust. Ten toust jsi ty.
-Jak se jmenovala ta písnička...? -Líbilo se ti to?
Auto ti hned tak nepůjčím. ''Hadici na výfuk!''
Děkuji. Teď vám zazpívám jednu písničku.
Jmenuje se ''Lenivé letní dny''.
Posílám ji všem známým v mém rodném městečku, tam na severu.
-Vy jste se vrátila. -Ano.
-Nehledala jste presbyteriány? -Ne, pane Noire. Poslali mě sem.
Co pro vás můžu udělat?
Nic, poradím si sama.
-Ta show je pěkná. -Díky. Nám se taky líbí.
Věříte v plnost času a Ducha? Většina lidí ne.
Bylo by dobré, kdybyste se otevřel plnosti času a Ducha,
která je naším pilířem na cestě tímto světem, amen.
Jak myslíte.
Čekáním na lásku vše ožívá.
Andělský ptačí chór cestou se nad hlavou
rozezpívá.
Tam za tím rohem stařičký pes
spí v žáru poledním, o lásce taky sní.
Proč nejedeš?
Děkuju, hoši!
A za týden zpíváme na pouti, převlíkáme se na záchodcích,
kluci šmírujou.
To byl jedinej světlej bod. Pak vylezeš a zpíváš s hlavou v mraku komárů.
Pamatuješ? Namouduši, Lolo, vlítla mi do pusy vážka.
Takhle velká. Myslela jsem, že je to pták.
-Kolik ti bylo? -Třináct. Tvý mámě deset a Wandě?
Wandě bylo šestnáct, Connii patnáct.
To jsme už končily. Dojely jsme na závist.
Wanda to odskákala. Týden na to ji zatkli.
-Za co? Tos mi neřekla. -Za krádež. A říkala jsem ti to.
Senilníš. Neříkala.
Šla na kafe a dala si k němu koblihu s polevou.
Ten cukr ji pěkně nabudil. Trpěla hypoglykémií.
Zapomněla tu koblihu zaplatit a odešla.
Za dvě minuty už blikal majáček a Wanda byla v poutech.
-A hned to točila televize. -Bylo to ve zprávách.
Vlasy jí takhle trčely a bulela. A táta to večer viděl ve zprávách.
Byl s mámou ve špitále. Dala si po Johnnym podvázat vejcovody.
To jsem nevěděla.
Táta viděl, jak Wandu zatýkají pro krádež.
Ucpala se mu tepna.
Vlezl si k mámě, přetáhl si prostěradlo přes obličej,
a sestra ho našla mrtvýho.
Nechal Wandě dopis - pustili ji z basy jen na pohřeb. Stálo tam:
''Zlomilas mi srdce. Táta.''
-Seděla 30 dní za jednu koblihu. -Za 59 centů.
Být rocková zpěvačka, tak může vyhodit kanape z hotelovýho okna.
A nejen svoje. Klidně cizí kanape.
I kdyby někoho přizabila, tak jí to projde.
Ale když hraješ pro křesťanský publikum,
tak nezaplatíš blbou koblihu a odkopnou tě.
Ani nemrknou. Tyhle dobrý lidičky!
Soderbergovi prodávají stanici! To nechápu.
WLT jim patřila, když ještě prodávali sendviče.
Odtud ''L'' a ''Ť' v názvu. ''Lososový a tuňákový''.
Jak nás můžou takhle pustit? Copak jsme použitý kapesníky?
Zestárli. Zatoužili po klidu a pohodlí.
Pak asi viděli brožuru o ostrově s palmami,
azurovou oblohou a mílemi písku a řekli si:
Nemusíme snášet ty příšerné minnesotské zimy.
Nemusíme čekat v mrazu na autobus. Náš autobus přijel.
Necháme podnik dětem a tradá do ráje!
Potíž je v tom, že děti zamířily do ráje před nimi.
A pak jim korporace z Texasu nabídla bambilion dolarů.
Texasani. Jistě, divně mluví, těkají očima,
hnijou zaživa, ale co!
Nikdo není dokonalý a peníze jsou peníze,
tak si je Soderbergovi vzali. Nemáte pinzetu?
S vaječným nebo šunkovým salátem?
-Proč pláčete? -Dneska je to naposled.
-Už ty lidi nikdy neuvidím. -Zase se s nimi shledáte.
Celá ta stará garda. Soupy,
Red, Ray...
-Kdo si na ně vzpomene! -Žádný vrabec není zapomenut.
Ani nevím, jestli budou držet řeč.
-Tohle se nedělá, viďte? -Ne.
Přijde si nějaká velká společnost a zašlápne nás jako hmyz.
Co je to v šunkovém salátu?
Nemůžu si na to slovo vzpomenout.
-Máj nebo majo... -Majonéza? -Majonéza.
Majonéza.
Tím končí éra těchhle show.
Teď budou v rádiu jen ječet a muziku obstarají počítače.
Tragédie.
Nechtěl jsem vám to říkat, ale mezi námi a tou mouchou na zdi,
v budově je žena, která by nás mohla zachránit.
-Vypadá na to. -Kdo to je? -Ještě nevím, ale dělám na tom.
Zavři na chvilku oči. Je z radiokomunikací?
To ukáže čas. Zatím nechám působit svůj půvab a šarm.
Nemohla ode mě oči odtrhnout. Přitahuju ji jako můru plamen.
Každé vítězství je vykoupeno milionem ušlapaných.
-Tenhle koberec by mohl vyprávět. -Co ten s tím má společnýho?
-Maminka šla... -Šla do...
Na maminku toho bylo moc. Musely jsme ji dát do domova.
-To bylo smutný. -Connie se trhla.
O Wandu jsme přišly už dřív. My čtyři spolu! Jak ta zpívala!
A ty jsi šla v jejích šlépějích. Máš stejný talent.
-Teď jsme zůstaly jen my dvě. -Jen my dvě.
Do rozhlasu nás přivedl tvůj táta.
V tý rodině byli samí krasavci. Chápu, že jsi na něj letěla.
Zpíval jako anděl. Zpíval...
Něžně a tichounce Ježíš vybízí.
Slyšíme jej, ty a já.
Pohleď, jak u bran čeká a vyhlíží.
Vidíme jej, ty a já.
Domů, domů
pojď, kdo jsi znaven a sám.
Zpívání je můj lék na všechno.
Charlie, jsi náš kamarád, Charlie, jsi fajn chlap.
Charlie, tak otevři krám, večer přijdem hrát.
Až se v noci rozsvítí hvězdy nad hlavou,
dáme zaznít kytarám tam na Old Plank Road.
Tam na Old Plank Road.
Dáme zaznít kytarám tam na Old Plank Road.
Domů, domů
pojď, kdo jsi znaven a sám.
-Tu máš. -Už jdeme? -Za chvilku.
-Co budeme dělat? -Zpíváte ''Zlatý hodinky''.
To jsme nezpívali léta.
Za tvou lásku dám hodinky zlatý,
i prsten svatební oželím...
S dovolením. Chci se dneska namazat.
Srdce dám, co stesk sžírá a trápí,
řekni jen, že ti zas budu vším.
-A co ''Údolí Rudé řeky''? -Klidně, jestli chcete.
Byla bych ráda, kdyby se ti tam ke konci vešla Lola.
Doufám. Když bude čas.
Není to vaše poslední představení, že ne?
Každý představení je poslední. To je moje filozofie.
Díky, Platóne. Kierkegaarde.
-Zapni se. -Víc už to nejde.
Ségra ladí nádherně se svou nejstarší žábou,
Jason mě rozesměje, kam se všichni hrabou.
Claire má chlapa novýho, ňákej Timmy-O.
A John si získá každýho tam na Old Plank Road.
Řekni tomu opičákovi, že má do těch kalhot moc velkej zadek.
Je mu vidět škvíra a na tu se nikdo normální koukat nechce.
-Kde? -Vzadu. Tam máš škvíru.
-Já nic nevidím. Molly... -Nemluv na mě.
-Ujde to tam vzadu? -Nejsem tvoje máma.
Šlo by to, kdybys shodil patnáct kilo špeku a ufiknul si kebuli.
-Jednou mi ukázala svý tetování. -To určitě. -Na rameni.
-Kecáš. -Na levým rameni. Tady. -To není rameno.
-A co teda? -Klíční kost.
-Zeptej se jí. Třeba ti to ukáže. -Co tam stálo?
-''Svoboda''. -Tak to tutově kecáš.
Molly, vem to tam...
Slyšels, že Soderbergovi prodávají naši stanici?
-Vím o tom. -A jsi v pohodě? -Jo.
-Je to takový divný, ne? -Co?
-To mlčení. -Jaký?
Řekneš to těm lidem, viď? Poděkuješ, že nás poslouchali.
-Ne. -Proč ne? Poděkuj jim.
-Já na proslovy nejsem. -Když odněkud odcházíš, tak...
-Žádný ubrečený řeči nepovedu. -Jo! Bojíš se, že se rozbrečíš.
-Nerozbrečím. -Máš pravdu, nerozbrečíš.
Proto ten náš románek neměl dlouhý trvání.
Věděla jsem, že pro mě brečet nebudeš. Tak jsem to utnula hned.
Rozumíš tomu?
Mražený rebarborový koláč s mraženou rebarborovou náplní.
Nedali byste si rebarborový koláč?
-Vím, co chlapa vždycky povzbudí. -Koláč rebarborový.
-Teplý ho podávej. -Život hned bude růžovej.
l malé robě jí v každé době koláč rebarborový.
-Koláč rebarborový! -Ano, rebarborový koláč!
A teď přivítejte jednu z našich úžasných zpívajících rodin,
Sestry Johnsonovy, Rhondu a Yolandu!
Dobrý večer!
Děkujeme vám! Na začátek vám chci říct,
jak jsem šťastná, že je tu dneska moje dcera Lola.
-Díky, broučku. -Chtějí tě vidět. -Hodně to pro mě znamená.
-Jmenuje se po mé mamince. -Jo, maminka byla Lola.
A dnes vám zazpíváme písničku, kterou maminka zbožňovala.
-Byla to její zamilovaná. -Jo, inspirovala nás.
Někteří to už znáte,
ale to ona nás přivedla ke zpívání, protože...
Ničím jiným jsme ji nemohly potěšit víc.
Drhla na kolenou v kuchyni podlahu,
ale když jsme jí ve dveřích zazpívaly, usmála se na nás.
Navzdory vší únavě byl ten úsměv širokej jako Mississippi.
-V ústí. -Rychlejc! Já vás přerazím!
Byl jí vidět zlatej zub.
Tam, kde se řeka Mississippi vine,
kde svůj pramen má.
Tam rod můj celé věky žije,
tam se usadím i já.
Já bloudila jsem širou zemí
na cestě životem,
však nenajdu jinde zalíbení,
než na břehu řeky bahnitém.
Žal a trýzeň nepomíjí,
jít už nemám kam.
Ach, mámo, teskním po prérii,
v Minnesotě domov mám.
Vidím mámin líbezný obličej v neděli ráno.
Ty krásné staré hymny, co jsme zpívali!
Klečeli jsme v modlitbách vedle našich drahých tet a strýčků,
co v dětství nás hýčkali.
Roklí šeré smrti pastýř mě vede
k pastvám zeleným.
Usednu s mámou tam pod modrým nebem
naplněna milosrdenstvím.
Já plula po Columbii i Hudsonu,
chodila po březích Ohia.
Spatřila jsem Walbash i dravé Colorado,
u Rudé řeky postála.
Celý svět je jedna řeka dlouhá,
v moři má svůj cíl.
Však na staré dobré Mississippi
náš domov vždycky byl. Zpívejte!
Žal a trýzeň nepomíjí,
jít už nemám kam.
Ach, mámo, teskním po prérii.
V Minnesotě domov mám.
Písničku vám přinášejí Sušenky ze sušeného mléka
v modré krabici se sušenkou. Ty jsou dobré!
A vždy po ruce. Sponzorem je taky bufet U Chlapáka.
Proč utrácet za nóbl jídlo,
když máte chuť na sekanou s bramborovou kaší a žemlovku.
U Chlapáka je všechno za 4,99 dolaru.
Slyšíte dobře. 4 dolary 99 centů.
A teď pozvu na pódium Chucka Akerse! Pane Akersi, pojďte!
Fešák z okresu Kandiyohi. Miláček zralých žen.
Můj přítel, pan Chuck Akers. Rád vás vidím.
Děkuju. Tuhle písničku chceme poslat všem našim fanouškům.
Nebude to lehký, protože jsme hráli snad všude.
Já sám jsem zpíval ve stanu, ve školách,
na parkovištích, na korbách náklaďáků, v kinech.
Dokonce i v kostelech. Já vím, že je to k nevíře.
Tahle písnička jde každopádně od srdce, na to vemte jed.
Rozbalte to!
Můj člun se zmítal na vlnách
v těch časech bouřlivých,
když spatřil jsem tvou vlídnou tvář,
ty v očích měl jsi smích.
A od těch dob jdeš vedle mě, i když tě nevidím.
A mám-li někde přítele, ty přítelem jsi mým.
-Lolo! Prý nám zazpíváš. Těším se. -Nevím, možná.
Tvá máma by byla v sedmým nebi. Vždycky říkala, že máš talent.
Já ty jejich písničky neznám, umím jen svoje.
-Tak nějakou zazpívej. -Většinou jsou o smrti.
-Spousta písniček je o smrti. -Moje jsou o sebevraždě.
Jak se oběsíš na prodlužovačce. Kysličník uhelnatý. Prášky.
-Můžeme si dát ''Amazing Grace''. -To umím.
Zahraju k tomu na kytaru a lidi půjdou do kolen.
Nevím, jestli je ti to o mým kámoši Dustym známo,
-ale gospely umí ze San Quentinu. -Sklapni!
-Hrál jsem tam s Johnnym Cashem. -Zavři chlebárnu!
-Samý odporný kriminálníci... -Lháři!
Pak vystřihl ''Amazing Grace'' a člověk zapomněl, co provedl.
-A to nebudu rozvádět. -Jseš blbej!
Musel jsem odpřisáhnout, že to nikomu neřeknu, a taky že ne.
Ale dej si pozor: žádný objímání.
A mám-li někde přítele, ty přítelem jsi mým.
A mám-li někde přítele,
ty přítelem jsi mým.
Děkujeme!
Pan Chuck Akers. Díky, Chucku.
A teď pár slov o kečupu. Dělá se z rajčat plných slunce,
které tady tolik potřebujeme. Nemáme slunce v duši.
Nemáme ráj v duši. Máme v duši chmury.
Věříme, že může být hůř, a čekáme na to, až bude hůř.
Naši předkové nás učili, že život je boj
a kdybyste někdy byli šťastní, mějte trpělivost, ono to přejde.
-Kdy nastupujete? -Až ten prďola zavře klapačku.
-Díky za povzbuzení. -Budeš skvělá. Pojď mě obejmout.
Za chvilku jedeme dál, ale teď si povíme o botách značky Guy.
Musíš mít boty Guy,
každej typ, každej pár.
Od kotníku po prsty, tam co končí kalhoty,
musíš mít boty Guy.
Ano, boty Guy vydrží. Žádejte Guyovy škvárovky
s otvorem v podrážce, kam si ulejete škváru, když ženete svý stádo.
-Je to tak, Lefty? -Přesně tak. -A jsou tu Staří honáci!
Pachelbelové z prérie, Ravelové z ranče. Dusty a Lefty. Vítám vás.
Díky, Garrisone. Jsme rádi, že jsme tu,
protože na prérii je kovboj osamělej.
Krajina krajně omrzí a dostaneš chuť si s někým popovídat.
-S někým chytrým. -Takže jste nadržený na lidi?
No jo. S koněm si tak nepokecáš. Můj kůň je hrozně chytrej.
Rozumí matice, fyzice i chemii. Ale filozofii ho asi nenaučím.
-Filozofii ne? -Ne. Filozofii koňovi nenechávej.
To bylo dobrý.
-Zazpíváme něco, Dusty? -Jo, Lefty. -Jedna, dvě, už na to jdem.
Jsem starej kovboj s chrastím ve vlasech,
ze dvou třetin kajman, z tří čtvrtin medvěd.
A lev asi napůl a tohleto vím,
že nikdy jsem nelhal, jen hodně žvaním.
Jupitý-já-jou, běžte telátka malý.
Vím, kdy mám žízeň, jím, když mám hlad,
a nikdo mě nebude sekýrovat.
Já myslím si, co chci, a co chci, říkám,
a všem hezkejm holkám lásku vyznávám.
Máma říkala...
Máma říkala, že jste začal v rozhlase po tom,
co někdo lítal na draku se spuštěnejma trenkama.
-Létající naháč. To byl pohled! -Proč si ty trenky nenatáhl?
Visel na draku, nemohl se pustit. Byl vysoko.
Třicet metrů nad vodou. Patnáct.
-A jak to souvisí s rozhlasem? -Tak jsem poznal tvýho tátu.
A teď sólo!
Paráda.
-Ten naháč byl můj táta? -Jo.
Nahej chlap s červenýma trenkama u kotníků.
Viděly to asi dva tisíce lidí, tak jsme radši vzali roha.
Odjeli jsme autem do Chicaga.
Jedeme v dešti i v blizardu zlém,
tak jak Gene Autry a tak jak John Wayne.
Svý stáda hnali o poznání líp,
ale my ještě žijem a tak to má být.
Jupitý-já-jou, běžte telátka malý.
Jupitý-já-jou, běžte telátka malý!
Jdu zaplatit za benzin, on se vzbudí a chce se mu na záchod.
Vrátím se, myslím si, že pořád spí na zadním sedadle,
sednu za volant a vyrazím do Chicaga. On zůstal v Oshkoshi.
Šel do bistra a tam obsluhovala tvoje máma. Tak se poznali.
-Takhle jsem se narodila. -Jo, vedlo to k tomu.
Kdybyste se podíval na zadní sedadlo, tak nejsem na světě.
Víš, moc jsme si nesedli, to byl ten důvod.
-To je zvláštní. -Ne.
Byla to jedna z nejlepších věcí, který jsem kdy neudělal.
Tak jak jste se dostal do rozhlasu?
-Dávali show ''Fazolový nášup''. -S mým tátou. -S tvým tátou.
-Fazole v tomatě ''Jupí''. Znáš to? -Dej si ''Jupí'', jsou výživné!
Na své zdraví dbej. Vláknina tělu svědčí.
Tak je ochutnej.
Dar přírody, dy-dý-dy-dý!
Jez ''Jupí'' každý den.
A teď tu mám dopisy od našich přátel a sousedů.
Jsem rád, že nás posloucháte.
Aaron píše, že mu naše show přináší útěchu i zábavu.
Doufá, že se Sestry Johnsonovy zavrtí v bocích a zazpívají:
-''Hlaď mě, líbej, buď můj chlap''. -Ne, to prý jen žertoval.
Doufá, že zazpíváme ''Zlaté hodinky''. Já s Yolandou.
Prosím Yolandu! Krásná stará písnička ''Zlaté hodinky''.
Lásko má nejdražší, zůstaň se mnou,
nemám čím srdce své utěšit.
Kdybys šel, svět by měl barvu černou.
Slib mi jen, že chceš navždy se mnou být.
Za tvou lásku dám hodinky zlatý,
i prsten svatební oželím...
-Molly? -Co je? -Pojď sem na chvilku.
Co se děje?
Chci jen...
Ty jsi tlustá!
Měla bys omezit zákusky a pivo.
A možná taky sex s muži.
Kdy se to stalo? Kdo ti to udělal?
Lefty a Dusty, víte to? Naše holčička bude svobodnou matkou.
-Chuděrko! -Přísahám na stoh biblí, já to nebyl.
To jsem ráda, že to vím, Dusty.
Pro tu hanbu se jí nevysmívej,
slovy příkrými ji nezatrať.
Jejím trápením vinen je jinej,
všechno to způsobil chlap.
Dusty!
Abych nezapomněl. Jak jste tuhle zpívali tu oplzlou písničku...
-Oplzlou? -Jo.
''Dám ti svou píšťalu, když mi ukážeš svý dudy''?
''Láska se neprodává, ale tvá sestra jo''?
Ne. ''Rajtuj na mým koníčku, zazpívám ti písničku.''
To je písnička o ježdění na koníkovi.
Co sis myslel?
Měli bychom odejít trochu důstojně, co říkáte?
-''Odejít''? Jak to myslíš? -Jak to říkám.
-To myslíš mě? -Nás všechny. -O čem to sakra mluvíš?
-Mám sendviče s vaječným salátem. -Věděla jste, že je těhotná?
Tys mě nechal a šel jsi za jinou,
konec snů a všech nadějí.
Za tvou lásku dám hodinky zlatý,
i prsten svatební oželím.
Srdce dám, co stesk sžírá a trápí,
řekni jen, že ti zas budu vším.
Řekni jen, že ti zas budu vším.
Děkuju, Yolando. Nádherná písnička.
Show sponzorují Sušenky ze sušeného mléka a taky izolepa.
Ano, izolepa...
Užitečná věc v domácnosti. Hodí se na všechno.
Semtam je třeba něco spravit, nedovírají dveře, okno,
může se stát ledacos. Někdy zapomenete, co hledáte,
a izolepa přijde vhod. Omotáte si ji kolem prstu jako provázek.
Věci se rády rozpadají. Zmatek je choroba naší doby.
Zvlášť ve vyšším věku výhody izolepy oceníte.
Opravy jsou hotové nato šup. Kape vám třeba kohoutek...
Voda kape na kuchyňskou linku, dřevo vypadává ze zdi.
Musíte to spravit. Stačí sáhnout po izolepě.
-Ta je perfektní. -Nebo po ní skáče váš orangutan.
Svou vahou rozdrtil část pultu.
A pak přiběhne váš rotvajler a kousne orangutana do zadnice.
Rotvajler je zamčený ve sklepě. Promiň, že tě opravuju.
Slyším, jak se do sebe pouštějí. Rotvajler a orangutan.
Orangutan drží těmi svými opičími prsty pilu.
Motorovou pilu.
Vyřízl díru ve dveřích, rotvajler vyběhl ven a kousnul ho do zadnice.
A nezapomeň na toho páva.
A na to hejno - na nebi letěla velká helikoptéra.
Proletěla hejnem kanadských hus.
A někdo byl potrefená husa. A pak vyplašili páva.
Počkat! A pak se za všemi plížil ten sadista v teniskách.
A páv skočí po orangutanovi. Jeho zobák...
-Blejská se jak turecká šavle. -Jo, ale jeho cíl uskočí...
-Mrští motorovou pilou. -Orangutan ji mrští po pávovi.
Ale pila proletí zrcadlovým sklem v okně.
A málem trefí pošťáka.
Murrayho. Minula ho o fous. Mimochodem, nese ti dopis.
Od tvé bývalé přítelkyně. Pamatuješ se na ni?
Ještě má vztek, že jsi jí dal kopačky.
Odkopls ženu, která tě milovala. Jen proto, že sis našel jinou.
Jak jsi mohl? Nikdy to nepochopí.
-A tady ti izolepa nepomůže. -Ale v domácnosti...
Izolepa z tebe férového chlapa neudělá.
Ale v domácnosti je nenahraditelná.
A nepomůže ti najít to, cos hledal. Cos hledal?
Izolepu. Opravy nevydrží. Účinná je jen jedna věc,
a to izolepa. Naše show pokračuje za chvíli,
až si povíme něco o kávě. Ano, Jearlyn, nic tak nepovzbudí,
nic tak nezbystří smysly, jako starý dobrý kofein.
-Černý kafe. -Jsem rád, že ti taky chutná.
Jeho vůně dráždí smysly, vypiješ ho hektolitry... kafe.
Lahodný je samotný, též s koblihou je chutný... kafe.
-Po kafíčku hned ožiješ. -l v kostelech se pije.
-Švédští luteráni... -Nespí při kázání.
Když si šálek naleješ, zahřeje tě černý kafe.
Chucku! Už jdu na tebe!
Jsi oblečenej?
Co se to tady děje?
Svíčky, muzika a...
Probuď se!
Chucku!
Ó, můj Pán dostál slovům svým.
Nechť mě světlo majáku osvítí.
Zdraví navrátil nemocným.
Nechť mě světlo majáku osvítí.
Svítí, nechť mi svítí.
Nechť mě světlo majáku osvítí.
''Nerušit''
Brouku! To jsem já.
Tady mě máš.
Chtěla bych velkou klobásku do svý žemličky.
Proč se přede mnou schováváš?
Probuď se, pejsánku!
Chucku!
-Chucku! -To nic. Netrapte se.
-Jak můžeš bejt mrtvej? -Jen odešel.
Můj Chuck!
-Můj miláček! -Smrt starce není tragédie.
Nechci, aby odešel.
Odpusťte mu jeho chyby a poděkujte za lásku a péči.
Sbohem, miláčku.
Svítí, nechť mi svítí.
Nechť mě světlo majáku
osvítí.
Děkuju. Po znělce stanice se zase přihlásíme.
Tady se nekouří, pane.
Chuck Akers umřel. Je mrtvej.
Vašemu zdůvodnění nerozumím.
Říkám, že Chuck umřel.
-Kdo umřel? -Chuck.
-Kdy? -Teď. -Umřel teď?
Nevím, kdy umřel. Nebyl jsem u toho.
-Přibližný čas úmrtí? -Před chvilkou.
Jděte si to omrknout sám. Je tam vevnitř.
-Ví o tom ještě někdo? -Nemám páru.
Jestli to někdo ví a mlčí, tak to musím vědět.
Omluvte mě.
Poslouchala jsem vaši show... až do smrti.
Jmenovala jsem se Lois Petersonová.
Jela jsem na chatu, vyprávěl jste historku a já se smála.
Pak auto dostalo smyk, sjelo do příkopu a převrátilo se.
A v té chvíli mi přišlo, že ta historka moc legrační není.
Pak jsem stála v té vysoké trávě
a dívala se dolů na svoje tělo.
To je mi líto.
Na tu chatu jsem jela za svým milým, Larrym.
Plánovali jsme to přes dva měsíce.
A kvůli vaší historce jsem nezvládla řízení a umřela.
To mě mrzí.
Vlastně jste mě zabil, to je zajímavé.
Je mrtvý. Ještě před půl hodinou si vyměňoval plyny s ovzduším.
Teď jsou z větší části venku. Zavoláme policii.
Ne. Až přijde čas, zavolám ji sám.
A nikomu to neříkejte. Držte to pod kloboukem.
Jděte si po svém.
Já zajistím místo úmrtí. Pokračujte v programu.
-Zvládnete to? -Zvládnu.
-Tak vy jste anděl? -Jistě.
Co děláte? To je hloupá otázka.
Dělám spoustu věcí. Utěšuju ty, kdo si zoufají.
Zjevuju se.
Slzy na soše.
Jednou jsem vložila Kristův obličej na misku s vločkami.
Snažím se lidem zvednout náladu. Ale hlavně...
Hlavně odvádím lidi k Bohu. Proto jsem tady.
Ale pořád myslím na tu historku.
-Co na ní bylo legračního? -Vyprávěl jsem ji v rádiu?
-Byla o tučňácích. -Aha, vtip o tučňácích.
-Jak stojí dva tučňáci na kře? -Ano.
A první tučňák říká: ''Vypadáš, jako bys byl ve smokingu.''
A druhý na to: ''Proč myslíš, že nejsem?''
-Je to ještě dál? -Ne. -To je celý vtip? To je legrační?
Podle mě je legrační proto, že se tomu lidi smějou.
Já se nesměju.
Vy jste anděl.
-GK na scénu! -Měl bych jít.
-Jistě, pro vás jsem nepřišla. -Fajn. Čekají na mě.
-Co řekl ten druhý tučňák? -Řekl: ''Proč myslíš, že nejsem?''
-Dobře. -Nashle.
-Nespěchejte. -Díky.
Za dvě minuty začínáme!
-Můžu s vámi mluvit? -Ano.
Máme problém. Je pod kontrolou, ale měl byste být informován.
-Myslíte tu ženskou v baloňáku? -Ženu v baloňáku? Viděl jste ji?
-Byla tady. -Mluvil jste s ní? -Vy jste s ní mluvil.
-Vy jste to viděl? -Jo.
Jestli ji uvidíte v publiku, dejte mi signál. Znamení rukou.
-Ne, za zády. Zavrťte s ní. -Jako ocáskem?
Nebo vyšlete zakódovanou zprávu. Řekněte ''indemnita''.
-Ne. ''Granite Falls''. -Jak to mám udělat?
Ohlásíte: ''Tahle písnička je pro naše přátele...
...v Granite Falls.''
A kdyby mi to uniklo,
dáte takhle znamení Richovi, aby zahrál hudební předěl.
-To bude ten kód. -Kód? -Tak to poznám.
Kód mě přivedl k rozhlasu, tedy morseovka. Dělal jsem na lodi.
Velká bouře. Listopad. Nikdy na to nezapomenu.
Vyprávěl jste do lodního rozhlasu vtipy a zpíval až do přistání.
-Já jsem vám to vyprávěl? -''Granite Falls''. -GK!
Když GK udělá za zády tohle, zahrajete takhle.
-Co budeš dělat, až skončíme? -Nevím, něco si najdu. -Co?
Nějakou práci, kde nebudu muset říct ani slovo.
-Proč? -Proto.
-Chceš předvádět spodní prádlo? -Když mi to nabídnou, tak jo.
A jsme tu zase s naší show, kterou vám přináší
Federace sdružených organizací, i vy si tu najdete tu svoji,
a taky Fred Farrell, odborník na kontrolu zvířecího obtěžování.
Uslyšíte Sestry Johnsonovy, Staré Honáky, Dustyho a Leftyho
a naši přítelkyni Jearlyn Steeleovou.
Den krátký je,
dlouhá je noc.
Proč jen se věčně dřem,
když máme, co potřebujem.
Už musím jít.
Jsem anděl Asfodel. Přicházím, abych konala svoji práci,
přinášela milosrdenství a velebila Jeho jméno.
Nic proti tomu. Když chcete být anděl, buďte anděl.
Pro mě jste andělská dost.
Roztáhněte křídla a leťte.
Tohle je zjevení.
Pro nás oba.
Jestli jste anděl, zajímalo by mě, kdybychom spolu...
Cítila byste něco?
Cítila bych lásku.
Proč jen se věčně dřem,
když máme, co potřebujem.
Počkejte tady, nebudu tam dlouho.
-Máte vstupenku? -Jsem tu pracovně.
Proč jen se věčně dřem,
když máme, co potřebujem.
-Nějakej problém? -Ne, jen se chovejte slušně.
-Ta žárovka zlobí. -Ne, to je můj telefon. Promiňte.
Je tady?
-Díky. Likvidátor je tady. -Vezmu si ho na starost.
Molly! Viděl někdo Molly?
Šťastnej je z tý holky hospodský, co čepuje tu mnichovský.
Vyprávěj tu anekdotu o mužským, co tančí polku,
pamatuj, že zavíráme za chvíli.
Adié, adié, mí přátelé...
-Pan Crust? -Cruett. Zřejmě se neznáme.
Guy Noir, viceprezident pro bezpečnost a akvizici dat.
-Výborně. Už bude konec? -Skoro.
Tak to jedu právě včas. Ta show běžela prý padesát let.
-Skoro. Přes třicet. -Zvláštní. Je to jako stroj času.
Připadám si jako antropolog, co narazil na domorodce,
kteří si vyprávějí příběhy u ohně, jiskry lítají...
Máme pro vás luxusní lóži.
Prosím.
Kdo to je?
Chodíval sem.
Byl zdejší. Psal romány.
F. Scott Fitzgerald. Vyrostl tady v St. Paul.
Jaké romány?
-O lásce. -Ty nečtu. Není čas.
-Míváme tu klienty, sponzory... -Pěkná štukatura.
Musíme kus uchovat. Měli jsme tu show nahrát.
-Je to živý program. -Na video. Pro nějaké muzeum.
To mi ještě chybělo! Poprvé mi někdo umřel během show!
-Všichni stárneme. -Ale ještě nekončíte, že ne?
-Dole je mrtvej chlap! -Buď rád, že není na pódiu.
-Kdy se to stalo? -Kdo to je? Chuck? Kde je Evelyn?
U něj. Umřel, když na ni čekal. Umřel s nadějí v srdci.
-Pěkná smrt. -Tak umřu já. -Čekat ve spodkách na milenku.
-Byl jen ve spodkách? -Byl v boxerkách s malinama,
měl tam masážní olej, svíčky a hrála deska Mills Brothers.
Byl nažhavenej na Evelyn.
-Dáte si něco k pití? -Vodu. Bez ledu, bez citronu.
Vodu. Bez ledu, bez citronu. Čistou. Neředěnou.
Rozhlasové zvukové efekty odkoukané od mistra.
-Co chcete vědět o té show? -Vím všechno, co potřebuju.
-Jste si jistý? -Ano.
-Nerozmyslíte si to? -Ne.
Tam na pódiu je plno dobrých lidí.
My dva jsme světoběžníci, ale ti lidé do toho dávají všechno.
Můžou dávat všechno do něčeho jiného. Vždycky se něco najde.
Jak praví Písmo: musíte život ztratit, abyste ho nalezl.
-Řídíte se Písmem? -Společnost vlastní věřící lidé.
Než jsem se obrátil k Bohu, hrál jsem v kapele.
Dukes of Rhythm. Byli jsme příšerní, zachránilo nás prozření.
Vyrazili nás a bylo to požehnání.
-Řekneš něco? -Co? Ne.
Měl bys něco říct, vystupoval tu tak dlouho.
-Já na pohřební řeči nejsem. -To jsou ti lidi tak ukradený?
Jak s tím v mým věku začnu, nebudu dělat nic jinýho.
-A co chvilka ticha? -Ticho v rádiu? To teda nevím.
Počkejte! Kdyby umřela máma, tak taky nic neřeknete?
-Kdybych co? -Taky byste dělal, že nic?
V rozhlase se neohlížíš.
Nikdo nezestárne, nikdo neumře. Jedeme dál.
-Co kdybyste umřel vy? -Taky že umřu.
-Nechcete, aby na vás vzpomínali? -Ale nemusí jim to nikdo říkat.
Někdo umřel. Nevěnujeme tomu pozornost, a ani nic neřeknete!
-Věnujeme pozornost práci. -Dělej!
Musím si najít někoho na noc. Nechci být sama.
-Nikoho to netrápí. -Trápí! A jak!
Nacpete si mrazák Pizzou od Prince, co chutná jako domácí.
Je s pravým minnesotským sýrem a uzeninou.
Pizzu od Prince sním, do ráje odletím.
Se sýrem, s papričkou, s lahodnou šunčičkou.
To je zvláštní. Přes to sklo to vypadá jako v zoo.
Hned přijdu.
Tady je Guy Noir. Dejte mi Molly.
-Ano? -Něco potřebuju. Je to důležité. -Co?
-Přijď sem a probereme to. Můžeš? -Jsem tady.
-Kdo je tam? -Nevím.
-S kým mluvím? -Se mnou.
-Haló! -Haló!
Haló!
Nikdo tam není.
Chci tě o něco poprosit. Je to velmi důležité.
Potřebuju se napít.
Dobrý?
Jo.
Jak to jde s tím likvidátorem?
Je to kluzké! Jak ty lahve skladujou? Jde to skvěle, tedy... Je tvrdej.
-Měl bych jiné řešení. -Jaký?
Hrál kdysi v kapele, Dukes of Rhythm.
Mohli bychom vypátrat ostatní členy a vzít je do naší show.
Pardon. Třeba by si to rozmyslel.
Dali by se zase dohromady ve ''Společníku z drsného kraje''.
-Na šťastný konec! -Na šťastnej konec!
-To je dobrý! -Mateřské mléko. -Co?
Pardon. Teď ti řeknu, co uděláš.
Odnes tenhle dopis té ženě v zákulisí.
-Komu? -Té blondýnce v bílém baloňáku.
-Blondýnce v bílým baloňáku? -Jo, krásná blondýnka.
-Nemůžeš si jí nevšimnout. -Anděli, ten muž v...
-V louži? -V lóži.
''Ten muž v lóži... Nech ho zmizet.''
Dej jí to. A pak to znič.
A teď pozvu na pódium dlouholeté hvězdy naší show,
dvě úžasné ženy, které spolu zpívaly
už jako malé holky v Oshkoshi ve Wisconsinu.
Jejich zásluhou žijí všechny ty staré písničky.
Sestry Johnsonovy, Rhonda a Yolanda.
Děkujeme.
Tuhle písničku jsme složily pro maminku,
která nás nevychovala v přepychu.
Nejezdily jsme na prázdniny, ani jsme prázdniny neměly.
Ale jeden přepych jsme měly - muziku.
Maminka zbožňovala, když jsme zpívaly.
Ať byla sebeunavenější, milovala, když jsme my děti zpívaly.
To je pro tebe, mami.
Sbohem buď, mámo, spíš spánkem věčným,
i tety a strýčkové mi odešli.
Na zelených pastvách, tam, u tichých vod
spočinou.
Ta náruč, co hřála mě tak dlouhý čas,
už neuslyším jejich překrásný hlas.
Ježíš je objal a promlouvá k nim
v tom krásném novém městě Božím.
A vím, že mír našli v zemi vytoužené,
ale stesk souží dál srdce mé.
Chucku, to zpívají tobě. Měl bys být na tom pódiu s nimi.
Kdo ruce měl zhrublé a zdrásané?
Nehty od dřiny polámané?
Kdo uklízel a zahrádku plel?
Kdo mě s láskou probouzel?
Díky, mámo, Bůh tě provázej,
požehnán je tvůj nádherný hlas.
Náruči něžné též Bůh požehnej,
lásce, s níž jsi hýčkala nás.
Bůh je můj pastýř, nestrádám.
Své nejdražší navždy u sebe mám.
Vody tiché, pastviny zelené,
milosrdenství provází mě.
Milosrdenství provází mě.
Jdi!
Sestry Johnsonovy! Sponzorem jsou sušenky v modré krabici!
A z dlouhé, prašné, osamělé stezky přijíždějí Staří honáci,
Dusty a Lefty!
Děkujeme! Na tohle zbrusu nový číslo jsme hrozně pyšný
a posíláme ho přátelům v Maple Plain, Glenwoodu a v Renvillu.
A taky všem našim kamarádům tam na pláních. Tahle je pro vás.
Sakra! Já je přerazím!
Vodící pes pro slepce slepci botu pochcal.
A slepec řek: ''Na, Rovere!'' A flák masa mu dal.
-Žena se diví: ''Ty to necháš být?'' -Co to děláš?
Říká jí: ''Jen tlamu najdu si, a zvalchuju mu ksicht.''
No co! Chcát, ksicht! Stejně už máme utrum.
-Znáš nějakej, Dusty? -Znám, Lefty. -Povídej!
Když Pámbu ženskou stvořil, tak dal jí ňadra tři.
Když prostřední jí vadilo, proved amputaci.
Žena před ním stojí, to ňadro v ruce má.
''Co provedem s tím balónem?'' Bůh muže udělal.
-Blbý fóry, to je žrádlo... -Skvělý, balóny!
A proč ne? Balóny, ksicht! Ať je sranda.
-Jaký balóny? -Zpívají o balónech a chcaní...
A proč ne? Stejně končíme. Dáme si panáka. Ožerem se.
Jedna nahatá šťabajzna chtěla starouška uhnat.
Prej mu dá polibků pár. A on: ''Polívku já rád!''
Blbý fóry, to je žrádlo...
Bože! Je konec. Parádní tečka!
-Chceš ještě jeden? -Sem s ním.
Ole šel na místní ples a cenu tam vyhrál.
Štětku na záchod si domů nes a příště se kámoš ptal:
Jak ta štětka funguje, povídej, nebuď skeťák.
Ole řek: jo, dobrá je, ale radši mám toaleťák.
Blbý fóry, to je žrádlo, těch je vždycky málo.
Fóry mám rád!
Jeden bejk na krávu skočil do roka dvěstěkrát.
Žena farmáři povídá: Měl by sis příklad brát.
Možná by ses moh dívat, snad se přiučíš.
Farmář na to: je to klasa bejk, ale on těch krav měl víc.
Blbý fóry, to je žrádlo, těch je vždycky málo.
Fóry mám rád.
-Znáš ještě nějakej? -Jo.
Slyšels o tý ukradený zásilce viagry?
-Ne, koho podezírají? -Jdou po tvrdejch kriminálníkách.
Zavolej Garrisona. Skvělý finále.
-Znáš ještě nějakej? -Znám.
Sven říká kamarádovi: ''Asi mi umřela žena.''
Kamarád na to: ''Asi?''
''No, sex je pořád stejnej, ale ty hory nádobí!''
-Dusty. -Jo, Lefty?
Víš, na co je šeredovi dobrej průjem?
-To nevím. -Vysere se z podoby.
-Lefty... -Povídej.
Víš, proč se říká premenstruační syndrom?
Proč?
Nemoc šílených krav už byla obsazená.
To stačí.
-Dusty... -Jo, Lefty?
Co vznikne, když zkřížíš svěcenou vodu s ricinovým olejem?
-Nevím, co? -Náboženský hnutí.
-Co řekne slon nahýmu chlapovi? -Co řekne?
Máš ho pěknýho, ale vážně tím můžeš dejchat?
Blbý fóry, to je žrádlo, těch je vždycky málo.
Fóry mám rád.
Blbý fóry, to je žrádlo, těch je vždycky málo.
Fóry mám rád.
Díky!
Snad se vám dnešní show líbila. Nám bylo s vámi skvěle.
Probohaživýho! Máme ještě šest minut.
Máte nazkoušený něco na šest minut?
Víš, jak jsem říkala, že se jedny dveře zavřou a jiné otevřou?
Jdi si pro noty, budeš zpívat.
-Teď? -Běž, Lolo. To zvládneš.
Povzbuzujeme nesmělé, aby se předvedli.
Těšíme se na vás tady ve Fitzgeraldově divadle
zase za týden ve stejnou dobu. A spolu s námi naši sponzoři.
Šest minut. Zazpívá Lola. Máš rozepnutej poklopec.
Ale ještě předtím bych rád uvedl jeden debut.
Přichází mladá a talentovaná žena,
která zná všechny naše staré písničky
a poprvé vystoupí v naší show.
Mladá a krásná Lola Johnsonová! Dámy a pánové...
Francka a Johnny byl párek, jenže on s ní nehrál fér.
Nehrál s ní fér, to je jistý, ale smůlu měl.
Byl její chlap,
a byl pěknej šmejd.
-Takhle ta písnička je? -Přibližně.
V hotelu ležel s Nelly Bly, najednou výstřel vyšel.
Picla hajzla do srdce a o kvádro přišel.
Byl její chlap, ale za nic nestál.
Pohřbili ho na krchově, do hlíny ho strčili.
Smutný na tom bylo jen, že zmazali mu košili.
Byl její chlap, a nehrál fér.
-Jak je to dál? -Nemám šajna.
Neměl šajna, co bylo. Bohu mával na pozdrav.
Za veverkama běhal, a v hlíně bude spát.
Byl její chlap, a nehrál fér.
Už konči.
To byli Francka a Johnny. Končíme, čas vypršel.
Hadicí natrhla mu vejfuk, že s ní nehrál fér.
Byl její chlap, dál to nemám.
Děkuju.
Tahle drobná žena dojde daleko. A my už taky půjdeme.
Držte se při zemi, chtějte se vznést,
s nohama v suchu přivolávejte déšť
a jezte Sušenky ze sušeného mléka. Děkuju vám!
Usedni vedle mě, máš-li mě rád.
Nespěchej, lásko má, ode mě.
Vzpomeň, že v údolí Rudé řeky
zanechals děvče zarmoucené.
-Už bude konec. -A nejen v jednom smyslu.
Příjemný parfém. Máte s tou show něco společného?
Svým způsobem. Poslouchala jsem ji každý týden.
Bývala skvělá. Ale čas se naplnil. Život jde dál.
-Ano. Proto dnes jeďte opatrně. -Mám vás někam hodit?
Vím o zkratce na letiště.
Prudký kopec, za ním řada ostrých zatáček a velký dub.
-Jak se jmenujete? -Asfodel. -Pěkné. Ty vlasy se mi líbí.
Když jsem je poslouchala, byli jako moji dobří kamarádi.
-Pak se něco stalo, že? -Ano.
To něco jsem já.
-Jak dlouho to trvá na letiště? -Dvacet minut. -Mluvila o zkratce.
Ano, znám ji.
Tehdy jsme ho viděli naposled.
Auto narazilo do stromu a vybuchlo.
Sbohem, likvidátore.
Ale nic to nezměnilo.
Zazpívali ''Sweet By and By'', publikum se rozešlo,
všichni se sbalili a odešli.
Ráno začali dva muži z demoliční firmy vrtat otvory pro trhaviny.
Jak jsme se to učili na angličtině v osmé třídě.
Poupátko růži ukrývá
a čas tak rychle plyne.
Květ, jenž dnes se usmívá,
už zítra možná zhyne.
Pojď, kamaráde, zvu tě na skleničku.
-Donno, radši tři vajíčka. -Poslouchej ji.
-Co jsi říkala? -Chystáme turné na rozloučenou.
-Kdo? -Všichni ze starý show. -Ale ta skončila před lety.
Tenkrát naposled to bylo nádherný.
Chci udělat ještě jednu poslední show a pak další,
dokud neskončím na vozíku. Dokud si budu pamatovat texty.
Ještě jsme nehráli v Gooseberry Falls, v Lake Winnebigoshish...
Čeká tam na nás spousta lidí.
-Se mnou nepočítejte. Nemám čas. -Co děláš?
Všechno možné. Něco rozjíždím. Budu hodně mimo město.
-Dobře. A co ty? -Já jsem volnej. -Skvělý!
Dělám na parkovišti. Je to prima. Přečtu tam spoustu knih.
-Radši čtyři vajíčka. -Ty se cpeš!
-Koukejte, kdo to přišel. -Bože, po těch se mi stýská!
Návštěva z prérie! Myslel jsem, že jste prchli před zákonem.
-Ta ženská nepodala žalobu. -Za co? Za chrápání?
Za lásku.
Zrovna jsme se vrátili z kšeftu v Jižní Dakotě. Samý kasina.
-Co jste tam hráli? Poker? -Svoje písničky.
-Prý chcete vyrazit na turné. -Děláme teď triky s lasem.
-Hořící lariaty. -Jmenuje se to Ohnivé kruhy.
Máme autobus s palandama a budeme zase hrát v kostelech a školách.
Koukejte, pracuje teprve půl roku, a už je manažerka.
-Co dělá? -Netuším. Duchovní... software.
Skvělej kšeft. To teď hrozně jede.
Koukala jsem se ti na to penzijní připojištění.
Je to horor. Slyšelas někdy o vzájemných fondech?
Víš, měla sis ty peníze radši dát do krabice od bot.
Proto jsem chtěla, abys mi pomohla.
-Tady to podepiš. -Co to je?
-Chci, aby ti aktiva vynášela. -Co? -Aktiva.
Plná moc?
Jo, a utratila jsi 6000 dolarů za autobus?
-Proč ses se mnou neporadila? -Promiň.
Můžu si ten autobus nechat?
To probereme jindy.
-Mám tě ráda. -Já tebe taky.
Ahoj.
Na funuse starýho Soderberga jsi mluvil moc krásně.
-Děkuju. -Škoda že to ten trouba neslyšel.
A zmeškal to jen o pár dní.
Ten vtip je čím dál lepší.
Chce někdo změnit objednávku?
Pro MAGIC BOX vyrobila LS PRODUCTIONS